![](https://neufeldinstitute-ukraine.com/wp-content/uploads/2024/08/вапарареапр-3.jpg)
Я не можу вимовити ці слова без того, щоб не почути рівний м’який голос Гаррі Белафонте, який співає слова цього 400-річного дитячого віршика, – дуже гумористичного зображення марності: герої пісні ходять по колу знову і знову і нікуди не потрапляють. Дірка у відрі – це насправді більше, ніж просто чудова аналогія марності; слово «марність» походить від латинського слова “futilis”, що означає «дірявий». Дірка у відрі, безсумнівно, є найбільш конкретною візуалізацією поняття «марності».
Я ніколи не забуду свій буквальний досвід з діркою у відрі – в нашому улюбленому місці відпочинку на Мауї близько десяти років тому. Ми з Джой були там удвох, і вона пішла за продуктами, коли налетів рідкісний і лютий тропічний шторм. Попри те, що ми були на четвертому поверсі будівлі, дощ, не підкоряючись силі тяжіння, падав з моря, здавалося, заливав через вентиляційні отвори, призначені для обслуговування кондиціонерів. Я відчайдушно озирнувся, щоб знайти щось, що могло б протистояти стихії, а потоп на моїх очах підіймався над дерев’яною підлогою.
Я відчув велике полегшення, коли знайшов відро в шафі, і одразу почав нашими пляжними рушниками збирати воду. Я швидко і виснажливо вичавлював воду з кожного мокрого рушника у відро. Здавалось, я цілу вічність наповнював відро, коли я нарешті зазирнув у нього і побачив, що воно таке ж порожнє, як і тоді, коли я починав. У моєму відрі була дірка. Коли Джой повернулася, вона одразу ж помітила кумедність цього випадку. Мушу визнати, щоб усвідомити комедійність цього досвіду, мені знадобився деякий час.
Моє відро не тримало воду.
У житті є кілька речей, які ми не можемо втримати. Ми не можемо втримати час, ми не можемо втримати приємні моменти, ми не можемо втримати іншого. У всіх цих відрах є дірки, і ми часто не помічаємо цього, доки відчайдушно не спробуємо втримати їх. Іноді ці переживання стають гострими, наприклад, під час сну. І, звичайно, під час смерті.
Чим більше я думав про час сну, розглядаючи його крізь призму прив’язаності, емоцій та розвитку, тим більше переконувався, що час сну справді є потенційним випробуванням характеру, особливо в тому, що стосується плекання сили, необхідної для того, щоб жити з основними марнотами життя. Під випробуванням я маю на увазі метафору трансформаційного досвіду, що змінює нас. Але лише тоді, коли марність – ці діряві відра, так би мовити, – проживається і відчувається.
Це, звичайно, означає, що сум, відчуття марності, має бути частиною досвіду відходу до сну. Це пов’язано з двома проблемами. Перша полягає в тому, що наші батьківські інстинкти, як правило, захищають наших дітей від смутку, особливо перед сном. Другий виклик пов’язаний з природою самого смутку. Сум через те, що ми не можемо контролювати, можна переживати лише тоді, коли для цього є достатня безпека. Наприклад, коли ми втрачаємо кохану людину, ми повинні відчувати достатній зв’язок, щоб мати можливість відчути діру, яку вона залишила в нашому житті.
Щоб дати нашим дітям сили сумувати, ми повинні зберегти з ними зв’язок настільки, щоб вони могли сумувати за тим, що не можуть втримати, в тому числі – за нами. Я не можу придумати кращого способу підсумувати виклик перед сном, аніж забезпечити безперервність зв’язку, що зробить стерпним відчуття марності спроб втримати нас, принаймні у цьому конкретному випадку. І, звісно, це пояснює також заспокійливу магію колискової пісні, яка водночас є найвищим інструментом і споконвічного зв’язку, і смутку, необхідного для того, щоб наші діти могли залишити спроби триматися – за час, за свідомість, за приємний досвід і за те, що ми з ними поруч.
Тому так важливо правильно вкладати дитину спати. Звичайно, основні проблеми, пов’язані з відходом до сну, ніколи не зникають. Час відходу до сну просто створює основу і виводить ці життєві проблеми на перший план. Він також актуалізує проблему утримання дитини, коли ви розлучені. Ті з вас, хто вже переглянув мою презентацію «Правильне вкладання спати», вже знайомі з цими поняттями, принаймні теоретично.
У моєму відрі є дірка – про неї складніше говорити, тому ми залишимо її наприкінці цієї невеликої статті. Мені діагностували рак майже рік тому, і відтоді я веду з ним боротьбу. Хірургічне втручання не допомогло видалити рак, і тепер я сподіваюся, що курс променевої терапії, який я щойно пройшов, зробить свою справу. Однак я не дізнаюся, чи вилікувався, доки не пройде кілька років без ознак і симптомів хвороби. Ось це очікування!
Звичайно, у відрі кожного є дірка; деякі дірки набагато помітніші, особливо тоді, коли ми відчайдушно не хочемо, щоб вони там були.
І так, завдяки сльозам я віднайшов мій сміх і також плекаю особливу солодкість життя та любові, яка з’являється на моєму шляху після смутку.
Гордон Ньюфелд
Переклад Мирослави Павлюк
Редакція Ірини Шокур
Поширити публікацію